...protiv Sinsinati Redsa ovde na Šea Stadionu.
'Jedno bacanje i puši se leva strana terena!'
Kažem ti zašto nigde ne stižu.
Uprava.
Ti momci hodaju naokolo sa glavama u guzicama.
Napravili su neke dobre poslove. Karter, Hernandez.
To je bilo pre četiri godine. Ja govorim o sada.
Vidi samo koga su se rešili, MekDauel, Mičel, Bekmen, Agiljlera, Dikstra.
Muki. Muki! Muki Vilson, za ime Boga.
Nolan Rajan. Ne zaboravi njega. Da. I Amos Otis.
Tim je bio dobar.
Najbolji tim u bejzbolu, ali morali su da zaseru.
Hej, Ogi. Kako je?
Hej, čoveče. Drago mi je da te vidim. Šta ćeš danas?
Dva komada Šimelpeningsa.
I... daj mi, baci jedan upaljač.
Momci i ja smo imali jednu filozofsku raspravu
o ženama i cigarama.
Pretpostavljam da sve to počinje još od kraljice Elizabete.
- Engleske kraljice? - Ne Elizabete II, Elizabete I.
Jesi li ikada čuo za Sir Volter Roulija?
Naravno. To je tip koji je stavio svoju kabanicu na pudlicu.
Nekada sam pušio Rouli cigarete.
Dolazile su sa besplatnim kuponom u svakom pakovanju.
To je taj.
Pa, Rouli je osoba, koja je Engleskoj predstavila duvan.
Od onda je bio miljenik kraljice,
Kraljice Besi, tako ju je zvao...
Pušenje je postala moda na dvoru.
Sigurno je stara Besi podelila koju jeftinu cigaru sa Sir Volterom.
Jednom se kladio sa njom
da može odrediti težinu duvanskog dima.
Misliš, da izmeri dim?
Tačno. Da izmeri dim.
Ne možeš to da uradiš. Kao da meriš vazduh.
Priznajem da je čudno. Skoro kao da meriš nečiju dušu.
Ali Sir Volter je bio pametan čovek. Prvo je uzeo nepopušenu cigaretu
stavio je na vagu i izmerio.
Onda je zapalio i popušio cigaretu,
pažljivo otresajući pepeo.
Kada je završio, stavio je sve na tas, i zajedno sa pepelom
izmerio sve što je bilo.
Onda je oduzeo tu težinu
od težine nepopušene cigarete.
I razlika je bila težina dima.
DIM
On je pisac. Živi u komšiluku.
I kakav je pisac? Potpisivač?
Vrlo smešno.
Zbog tvojih šala Tomi, pomislim da treba da posetiš lekara.
Znaš, idi na neku terapiju ili nešto slično.
Da malo očistiš mozak.
To je bila samo šala, Ogi.
Piše novele.
Pol Bendžamin. Jeste li čuli za njega?
To je glupo pitanje.
Jedino što vi momci čitate su kvote u kladionici i sportske stranice.
Izdao je tri ili četiri knjige.
Ali zadnjih par godina ništa.
Šta je bilo? Nestalo mu je ideja?
Nestalo mu je sreće.
Sećate se one pljačke u sedmoj aveniji, pre par godina?
Govoriš o banci? Kad su meci leteli?
Da. Ubijeno je četvoro ljudi. Jedna je bila Polova žena.
Jadnik, od onda više nije isti.
Baš pre toga, bila je ovde i kupila cigare za njega.
Bila je divna žena, četvti ili peti mesec trudna.
Znači, kad je ona ubijena, i beba je takođe.
Loš dan u Blek Roku, eh, Ogi?
Bilo je strašno, da.
Ponekad pomislim, da mi nije dala tačan iznos tog dana,
ili da je ovde bila malo veća gužva,
trebalo bi joj par sekundi više da izađe odavde,
i onda možda ne bi naletela na metak.
Još bi bila živa, dete bi se rodilo...
Hej! Mali šta to radiš? Prestani!
Hej!
Šta radiš to čoveče?! Jednom ćeš tako nastradati!
To je zakon svemira.
Moraš mi dopustiti da uradim nešto za tebe, da napravim balans.
OK. Ako se nečeg setim, poslaću batlera da ti kaže.
Molim te. Daj da te, makar počastim kafom.
Ne pijem kafu!
S druge strane, kad već insistiraš,
ako mi ponudiš hladnu limunadu, neću reći ne.
Dobro.
Ja sam Pol.
Ja sam Rašid. Rašid Kol.
Slušaj, ako ti neko ponudi mesto da prenoćiš, ne bi odbio, zar ne?
Ljudi ne rade takve stvari. Ne, u Nju Jorku.
Ja nisam "ljudi." Ja sam samo ja. I ja radim ono što ja hoću. Shvataš?
Hvala, snaći ću se.
Ako si se pitao, volim žene, a ne male dečake.
I ja ti ne nudim dugotrajni najam...
nego samo mesto, gde možeš da prespavaš par noći.
Mogu da se brinem za sebe. Ne brini.
Kako želiš.
Ali ako se predomisliš...
Gospođice...
Imate li olovku da mi pozajmite?
Zadržite.
Ako se predomisliš,
ovo je moja adresa.
Ništa ne shvataš ozbiljno, je li?
Ne pokušavam. Bolje je za zdravlje.
Vinsente. Ti si čovek sa ženom i troje dece i kućom na Long Ajlandu.
Ti si čovek s belim cipelama, belim kadilakom i belim tepihom.
Ali imao si dva infarkta, a ja još čekam moj prvi.
Treba da prestanem, da pušim ove...
Ubiće me jednog dana.
Uživaj dok možeš, Vin.
Uskoro će nas sve izbaciti iz posla.
Uskoro će te, ako te ulove da pušiš duvan
staviti pred zid i streljati.
Duvan danas, seks sutra.
Za tri ili četiri godine, biće protiv zakona da se nasmešiš strancu.
Kada o tome pričamo, da li važi dogovor za cigare Monte Cristo?
Sve je sređeno. Čovek u Majamiju mi je rekao da će ih imati za par nedelja.
Sigurno nećeš sa mnom?
Pet hiljada dolara ulaz, zagarantovano deset hiljada.
Sudije i advokati. Oni balave za neku dobru kubansku cigaru.
Nije me briga šta radiš, ali pazi da te ne ulove.
Koliko čujem, još je ilegalno prodavati kubanske cigare u ovoj zemlji.
Zakon ih kupuje. Zato je to toliko lepo.
Mislim, kad si zadnji put čuo, da je sudija sam sebe poslao u zatvor?
Kako hoćeš. Samo nemoj dugo držati kutije ovde.
Kako dođu, tako odu.
Moram da krenem. Teri će me ubiti, ako zakasnim.
Vidimo se u septembru, Ogi. Ok, prijatelju.
Zar si zatvorio?
Ostao si bez Šimelpeningsa?
Mogu li da kupim koju, pre nego što odeš?
Nema problema.
Nije baš da žurim u operu ili tako negde.
Izgleda da je neko zaboravio fotoaparat.
Da, ja sam.
Tvoj je? -Da, moj je.
Imam to malo sranje već dugo.
Nisam znao da fotografišeš.
Možeš to da nazoveš hobijem.
Ne traje ni pet minuta dnevno, ali slikam svaki dan.
Kiša ili Sunce, vetar ili sneg.
Slično kao poštar.
Znači, ipak nisi samo tip, koji daje kusur na pultu.
To ljudi vide,
ali to ne moram da budem ja.
Sve su iste.
To je tačno. Više o četiri hiljade slika istog mesta.
Ugao Treće ulice i Sedme avenije, u osam sati ujutro.
Četiri hiljade dana u nizu, po svakakvom vremenu.
Zato nikada i ne idem na odmor. Moram da budem na svom mestu.
Svako jutro na istom mestu, u isto vreme.
Nikad nisam video nešto slično.
To je moj projekt.
Moje životno delo.
Čudesno.
Nisam siguran da shvatam. Mislim...
Šta ti je dalo ideju da to napraviš... taj projekat?
Ne znam, samo mi je došlo.
To je na kraju, moj ugao.
To je samo jedan mali deo sveta,
ali stvari se i ovde događaju, kao i svugde.
To je snimak mog ugla.
Nekako je neodoljivo.
Nećeš nikada shvatiti, ako ne usporiš prijatelju.
Kako to misliš?
Mislim, da prebrzo listaš. Slike ni ne pogledaš.
Ali sve su iste.
Sve su iste, ali je svaka drugačija od druge.
Imaš svetla i tamna jutra.
Imaš letnu svetlost i jesenju svetlost.
Imaš dane vikendom i vikende.
Imaš ljude u kabanicama i cipelama, imaš ljude u majicama i šorcevima.
Nekad isti ljudi, nekad neki drugi.
I nekada drugačiji, postaju isti, a isti nestanu.
Zemlja se okreće oko Sunca.
Svaki dan svetlost Sunca udara u Zemlju pod drugim uglom.
Da usporim, a?
Da, to bih preporučio. Znaš kako je.
Sutra i sutra i sutra.
Vreme polako prolazi.
Isuse.
Gledaj.
To je Elen.
Da. To je ona.
Ona je na nekoliko slika iz te godine.
Sigurno je na putu do posla.
To je Elen.
Pogledaj je.
Pogledaj moju sreću.
Sranje.
Ko je?
Rašid Kol. Mali sa limunadom, sećaš se?
Da. Dođi gore.
Uđi.
Nisam očekivao da ću te ponovo videti.
Ni ja.
Imao sam dugačak razgovor sa mojim knjigovođom danas, znaš,
da vidim kako će ovaj moj potez uticati na moju poresku sliku,
i rekao je da će biti u redu.
Buđenje.
Rašid!
Ustaj i izlazi. Moram ovde da radim. Zabava je gotova.
Koliko je sati?
8:30?
Naći ćeš sok, jaja i mleko na frižideru. Pahuljice u visećem delu.
Vruća kafa. Uzmi šta želiš. Ali je vreme da počnem.
Isuse, praviš mnogo buke. Zar ne vidiš da pokušavam da radim?
Žao mi je. Samo su mi... iskliznuli su mi iz ruku.
Malo manje nespretnosti bi ovde bilo lepo.
Koliko si dugo ovde?
Dve noći.
A koliko sam ti rekao da možeš ostati?
Par noći.
Izgleda da nam je vreme isteklo, zar ne?
Žao mi je što sam zabrljao.
Bio si vrlo ljubazan prema meni... Ali sve dobro se brzo svrši.
Bez ljutnje, ok?
Ovo je mali stan, a ja ne mogu da radim kada si ti ovde.
Ne moraš se izvinjavati.
Ionako je sada vazduh čist.
Hoćeš li biti dobro?
Naravno."Svet je moja ostriga". Ma šta to značilo.
Treba li ti nešto novca? Viška odeće?
Ne, ništa mi ne treba. U redu je.
Čuvaj se, ok?
I ti. I pazi da je upaljeno zeleno, kada prelaziš ulicu.
Oh, usput...
Svidela mi se tvoja knjiga.
Mislim da si sjajan pisac.
Jeste li vi Pol Bendžamin? Kako mogu da vam pomognem?
Samo želim da znam, kakvu to igru igrate gospodine, to je sve.
Kako ste ušli u zgradu?
Gurnula vrata i ušla. Šta si mislio?
Brava je opet u kvaru.
I vi samo napadate strance, to radite? Je li to vaša igra?
Tražim svog sestrića, Tomasa. Ko je Tomas?
Znam da je bio ovde. Ne možete me prevariti.
Ne znam nikoga ko se zove Tomas.
Tomas Kol. Tomas Džeferson Kol. Moj sestrić.
Mislite, Rašid?
Rašid? Rekao je da se tako zove?
Pa, bilo kako da se zove, više nije ovde.
Otišao je pre par dana.
A šta je on uopšte radio ovde?
Zašto se čovek kao vi, petlja sa crnim dečkom? Perverznjak?
Gospođo. Dosta je bilo.
Ako se ne smirite, izbaciću vas.
Samo želim da znam, gde je.
Koliko ja znam, vratio se roditeljima.
Svojim roditeljima? To vam je rekao?
Rekao mi je da je živi s majkom i ocem u Istočnoj 74 ulici.
Znala sam da ima bujnu maštu, ali sada je smislio sebi potpuno nov život.
O, Isuse!
Mogu li da sednem?
On živi sa mnom i ujka Henrijem, otkad je bio beba.
I ne živimo na Menhetnu.
Živimo u Bojrum Hilu. U kockicama.
Ne ide u Triniti školu?
Ide u Džon Džej srednju školu u Bruklinu.
A njegovi roditelji?
Majka mu je mrtva, a oca nije video 12 godina.
Nisam trebao da ga pustim.
Je l' se nešto dogodilo nedavno? Nešto neobično ili neočekivano?
Pa, ima jedna stvar, pretpostavljam, ali mislim da nema veze s ovim.
Jedna moja prijateljica me je zvala pre nekoliko nedelja
i rekla je da mu je videla oca kako radi na benzinskoj stanici kod Pikskila.
I vi ste mu to rekli?
Mislila sam da treba da zna.
I?
I ništa. Tomas me pogledao u oči i rekao...
Ja nemam oca. Što se mene tiče, taj kučkin sin je mrtav.
Sedećeš ovde ceo dan?
Ne znam. Još nisam odlučio.
Zašto ne odabereš neko drugo mesto?
Podilaze me žmarci, kada me neko celo jutro gleda.
Ovo je slobodna zemlja, zar ne?
Dok god ne ometam posed, mogu da ostanem, zauvek.
Daću ti neke korisne informacije, sine.
Tamo u kasi ima dva dolara i 57 centi.
I uzimajući u obzir vreme koje ti je potrebno za pravljenje džointa,
nećeš moći da zaradiš ni pedeset centi po satu, za svu tvoju muku.
Podeli, to je drugi predlog.
Neću da vas opljačkam, gospodine. Izgledam li kao lopov?
Ne znam kako izgledaš, dečko.
Koliko ja vidim, pojavio si se kao pečurka na tom mestu prošle noći.
Ti živiš u ovom gradu... ili si na putu odavde, prema tamo?
U prolazu sam. Samo si u prolazu.
Usamljeni putnik sa torbom na leđima
pojavi se ispred moje garaže, da bi se divio pogledu.
Ima i drugih mesta mali, samo ti to želim reći.
Ne želiš da budeš smetnja.
Ja radim na skicama.
Ta tvoja garaža je ruinirana, i to je nekako zanimljivo.
Ruševna je. Da.
Ali crtanje skice neće popraviti njen izgled.
Da vidimo šta si uradio. To će koštati pet dolara.
Pet dolara! Samo da bi je video?
Jednom kad je pogledaš, želećeš da je otkupiš od mene. Garantovano.
I to je cena: Pet dolara.
Ako je ne želiš, nemoj se truditi ni da je pogledaš.
Mučiće te iznutra. Osećaćeš se jadno.
Kurvin sine. Ti si neka posebna sorta, je l' da?
Govorim vam kako je, gospodine.
Ako vam idem na živce, razmislite o tome da me zaposlite.
Jesu li to oči u tvojoj glavi,
ili su to nekakve crne tačke, klikeri?
Sediš ovde ceo dan.
Koliko si automobila video da je stalo da natoče gorivo?
Ni jedan. -Ni jedan.
Ni jedan. Ni jedna mušterija. Ne.
Kupio sam ovu usranu rupu pre tri nedelje,
i ako posao uskoro ne krene, ja odlazim.
I zašto bih nekoga želeo da zaposlim?
Ne mogu ni sebe da platim.
To je bila samo ideja.
Zadrži takve ideje za sebe.
Drži svoje ruke uz sebe.
Ogi.
Ogi, imaš mušteriju.
Zdravo Ogi.
To si stvarno ti, zar ne, Ogi?
Hriste, Rubi, toliko je prošlo.
Mislio sam da si mrtva.
Osamnaest i po godina.
Samo toliko?
Mislio sam, trista.
Dobro izgledaš, Ogi.
Ne izgledam. Izgledam kao govno.
A i ti, Ruby. Izgledaš užasno.
Kakva je to zakrpa?
Šta si napravila sa starim staklencem?
Zamenila ga za bocu pića?
Ne želim o tome da razgovaram.
Ako stvarno želiš da znaš... Izgubila sam ga.
I nije mi žao zbog toga.
Ta stvar je bila ukleta, i nije mi donela ništa, osim jada.
I ti misliš da je bolje da hodaš naokolo, obučena kao kapetan Kuka?
Uvek si bio kurvin sin.
Sa poganim jezikom.
Ipak sam ostao veran sebi, što ne mogu reći za neke ljude.
Došla sam da razgovaramo o nečemu,
Najmanje što možeš je da me saslušaš. Toliko mi duguješ.
Vozila sam se iz Pitsburga da te vidim, i ne odlazim dok me ne saslušaš.
Dobro. Pričaj uzput, ženo mojih snova. Pretvorio sam se u uvo.
Ovo je između nas. Možemo li da imamo malo privatnosti?
Čuo si je.
Dama i ja moramo da razgovaramo o privatnim stvarima.
Idi napolje i stoj pred vratima.
Ako neko pokuša da uđe, reci mu da smo zatvoreni. Kapiraš?
Da, kapiram.
Dućan je zatvoren.
A kada da im kažem da je otvoren?
Kada ti ja kažem, otvoren je. Kada ti ja kažem da je otvoren!
Ok, kapiram.
Ne moraš da vičeš.
Dobro šećeru, šta te muči?
Hoćeš li prestati da buljiš u mene. Ježim se od toga.
Kako?
Tako.
Kako me gledaš. Neću te pojesti.
Treba mi tvoja pomoć, i ako me tako nastaviš gledati, možda počnem da vrištim.
Pomoć? I pretpostavljam, da ta pomoć nema veze s novcem, je li?
Brzaš sa zaključcima i pre nego što sam išta rekla.
I nije za mene.
To je za našu ćerku.
Našu... ćerku?
Jesi li to rekla? Našu ćerku?
Ti možda imaš ćerku, ali ja je sigurno nemam.
I da imam... a nemam... ne bi bila naša ćerka.
Zove se Felicity,
Napunila je osamnaest.
Pobegla je iz Pitsburga prošle godine,
I sada živi ovde u Brooklynu, s nekim tipom koji se zove Čiko.
U nekoj je usranoj rupi.
Navukla se na krek,
trudna je četiri meseca.
Ne smem da pomislim na dete.
Našeg unuka, Ogi. Naše unuče.
Prestani. Prestani s tim sranjem.
- Tvoja ideja je da je nazoveš Felisiti? - Znači "sreća".
Znam šta znači. I još uvek nije lepo ime.
Ne znam kome drugom da se obratim, Ogi.
Zajebala si me i pre, srećo.
Zašto bih ti sada verovao?
Zašto bih ti lagala?
Misliš da je lako doći na ovo mesto?
Zašto bih to uradila, da nisam morala?
To si mi rekla i kada sam ukrao onu ogrlicu za tebe. Sećaš se?
Sudija mi je dao izbor: Prijava za vojsku ili zatvor.
I tako sam završio četiri godine u mornarici, umesto da sam išao na faks.
Gledao sam ljude kako ostaju bez ruku i nogu, a ja sam skoro ostao bez glave.
A ti si, slatka Rubi MekNat, pobegla i udala se za onog seronju, Bila.
Nisi mi pisao više od godinu dana. Šta sam trebala da mislim?
Da, pa izgubio sam olovku.
Kada sam dobio novu, nisam imao papira.
S Bilom je bilo gotovo i pre nego što si se vratio.
Možda se sada ne sećaš, ali bilo ti je drago da me vidiš.
Kao i tebi...
Tada.
Isparilo je dušo. Tako to ide.
Ali imali smo naše lepo vreme? I nije sve bilo loše.
Par trenutaka, to ti priznajem.
I tako se Felisiti uklapa u sliku.
U jednoj od te dve sekunde.
Muljaš me, dušice. Nisam odgovoran ni za kakvo dete.
Mislila sam da mogu da se snađem.
Nisam želela da te gnjavim. Mislila sam da mogu sama.
i nisam mogla.
Ona je stvarno loše, Ogi.
Lep pokušaj, stara curo. Voleo bih ti pomoći.
Znaš, za dobra stara vremena.
Ali trenutno ne mogu.
Sav višak novca sam uložio u posao.
Još nisam ništa zaradio.
Šteta. Ulovila si me u pogrešno vreme.
Ti si bezosećajno kopile.
Kako si postao tako zao?
Znam. Misliš da te lažem, ali nije tako. Sve što sam ti rekao je istina.
Hej, zatvoreno je. Čuo si šta je mali rekao?
- Na radnji piše da radiš od 8 - 18 h... - Radnja je zatvorena!
- Jebi se - Marš napolje, stoko debela.
Ovako ćemo...
Ako želiš posao. Daću ti posao.
Pogledaj onu sobu tamo gore, iznad kancelarije...
U strašnom je neredu.
Izgleda da su tamo bacali smeće dvadeset godina,
i vreme je da se očisti.
Šta nudiš?
Pet dolara na sat. To je današnja dnevnica?
Sada je 2 i 15.. Žena će me pokupiti u pet i trideset
Tako imaš oko tri sata. Ako ne završiš danas, završi sutra.
Ima li kakvih beneficija, ili me unajmljuješ kao slobodnog strelca?
Beneficije?
Znaš, zdrastveno, zubar, plaćeni godišnji.
Nije zabavno kada te iskorišćavaju.
Radnici se moraju boriti za svoja prava.
Aha.
Mislim da ćeš ovde biti slobodan strelac.
- Pet dolara na sat? - Da
Prihvatam.
Sajrus Kol.
Ja sam Pol.
Pol Bendžamin.
-Vreme je za odmor. - U redu.
- Opusti se. - Ok.
Ne želim da njuškam,
ali zanima me kako si izgubio ruku.
Ružan komad, zar ne?
Reći ću ti šta mi se dogodilo s rukom. Reći ću ti šta se desilo.
Pre dvanaest godina, Bog me je pogledao.
Rekao je, "Sajruse",
"ti si loš, glup, sebičan čovek."
"Prvo, telo ću ti ispuniti duhovima,"
"onda ću te staviti za volan,"
"i onda ćeš razbiti auto"
"i ubićeš ženu koja te voli."
"Ali tebe, Sajruse, pustiću te da živiš,"
"jer živeti je mnogo gore nego umreti."
"I samo da ne zaboraviš,"
"šta si uradio toj sirotoj devojci,"
"otkinuću ti ruku i zameniti je kukom."
Da je hteo, mogao je da mi otkine i drugu ruku i obe noge,
ali bio je milostiv.
Uzeo je... samo levu ruku.
Svaki put kad pogledam kuku,
Setim se...
Kako sam loš, glup i sebičan čovek.
"Neka ti to bude lekcija, Sajruse,"
"lekcija za tvoj put... upozorenje."
Tako, jesi li pronašao svoj put?
Pokušavam.
Svaki dan.
Ćao. Kako je bilo danas?
Da sam oprala kosu još neke starice, mislim da bi mi prsti otpali.
Puno posla? To je dobro,
jer je ovde bilo uspavano.
Ne brini. Još je rano.
Vidi ko je ovde.
- Hajde,idemo da vidimo
OK,idemo.
Hej, to si ti.
Hteo sam da vam dam ovo kao znak zahvalnosti.
Zahvalnost za šta?
- Odakle ti to? - Kupio sam.
29,95 na rasprodaji
kod Goldbaum TV & Radio.
Pa, to je to.
Moći ćeš da gledaš utakmice. Znaš, kao odmor od posla.
Gde ti misliš da ideš?
Moram se naći s knjigovođom u tri sata.
Prestani, hoćeš li?
Prestani i vrati se ovamo.
Stvarno nemam vremena.
Zatvori vrata.
Sedi na ovu stolicu.
I slušaj pažljivo.
Tvoja tetka Ema je došla ovamo pre nekoliko dana.
Izludela je od brige. Van sebe je.
Imali smo zanimljiv razgovor o tebi...
Tomase.
Razumeš li šta ti govorim?
Tvoj tetka misli da si u nekoj nevolji,
i ja isto to mislim.
Ispričaj mi mali. Sada želim sve da čujem.
Stvarno ne želite da znate.
Ne želim? I po čemu si ti takav autoritet, da znaš šta ja želim, a šta ne?
- Ok, ok. - Pa?
Sve je tako glupo.
Ima jedan tip. Čarls Klem. Kriper,
Tako ga ljudi zovu.
Takav tip, kojem ne želiš da se zameriš.
Ja sam mu se zamerio.
Zato se klonim mog kraja.
Znači, video si nešto što nisi trebao?
Da.
Samo sam prolazio...
I odjednom, Kriper i taj drugi tip, bežali su iz menjačnice
s maskama na licima i pištoljima u rukama...
I zaleteli su se u mene.
Kriper me je prepoznao,
a ja sam znao da sam prepoznao njega...
Da čovek iz menjačnice nije izleteo i počeo da viče,
Kriper bi me ubio na stepenicama.
Ali vika ga je omela,
i kada se okrenuo da vidi o čemu se radi, ja sam pobegao...
Jedan sekund kasnije, i ja bih bio mrtav.
Zašto ne odeš u policiju?
Čovek ima prijatelje.
I oni mi neće oprostiti, ako budem svedočio protiv njega.
Zašto misliš da bi ovde bio sigurniji? Nisi ni dva kilmetra od kuće.
Možda nisam daleko, ali ovo je druga galaksija.
Crno je crno, a belo je belo.
Oni se ne sreću ovde.
Izgleda da su se sastali u ovom stanu.
Ne preteruj.
Pošteno. Ne želimo da se zanesemo, zar ne?
Nazovi tetku i reci joj da si živ.
- Uđi, Ogi. Moram nešto da ti pokažem. - Ne odustaješ?
Ne tražim da nešto uradiš. Samo pođi sa mnom.
-Gde? -Ne postavljaj pitanja. Samo ulazi u auto.
Rekla sam joj da će upoznati svog oca.
-Šta? -Inače mi ne bi dala da je vidim.
-Mislim da je bolje da zaustaviš auto -Ne,molim te.Opusti se, ok?
Samo uđi i pretvaraj se malo.
Neće te ubiti, ako mi napraviš tu malu uslugu.
-Osim toga, možda nešto i naučiš. -Da, kao šta?
Da te nisam lagala. Da sam ti govorila istinu.
Gledaj, ne kažem da ti nemaš ćerku.
Samo ona nije moja ćerka.
- Čekaj dok je vidiš, Ogi. - I šta bi to trebalo da znači?
- Izgleda isto kao i ti. - Prestani.
Kada sam joj rekla da ću joj dovesti oca, rastopila se.
Prvi put je bila pristojna prema meni, od kada je otišla od kuće.
Stvarno želi da te upozna, Ogi.
Lep kraj.
Puno sreće, i ljudi punih potencijala.
- Pa? - Pa? Šta?
Nećeš ništa reći?
Šta želiš da kažem?
Ne znam.
Zdravo, mama. Zdravo, tata. Nešto tako.
Ja nemam oca. Rodila sam se prošle nedelje, dok te je neki pas jebao u guzicu.
Isuse Hriste. Samo mi je to trebalo.
Rekla si mi da ga želiš videti.
Pa, evo ga.
Da, možda sam to rekla.
Čiko mi je rekao da će ga pogledati, možda će tu biti nešto i za nas.
Pa, sada sam ga videla, i nisam impresionirana.
- Jeste li bogati,gospodine? - Da, ja sam milioner.
Hodam okolo maskiran, jer se stidim sopstvenog bogatstva.
Hajde dušo, budi dobra.
- Sklanjaj se od mene! - Hoćemo da ti pomognemo!
Imam svog čoveka, zar ne? Mnogo više nego što ti možeš- Oko Sokolovo.
Hej, hej, ne razgovaraj sa majkom na taj način.
Kažeš mi da si stvarno spavala s tim tipom?
Kažeš mi da si mu dozvolila da te jebe?
Možeš da radiš sa svojim životom šta god želiš.
Mi mislimo na bebu.
Želimo da se očistiš zbog bebe. Pre nego što bude prekasno.
- Koje bebe? - Tvoje. One, koju nosiš u sebi.
Da, pa, tu sada nema bebe. Nema ničega.
O čemu pričaš?
O abortusu, glupačo. Uradila sam abortus prekjuče.
Nema bebe.Pa me ne morate više gnjaviti sa tim sranjima.
Zbogom, bebo!
Idemo, idemo odavde.
Da, upravo tako, idi odavde.
Čiko će doći za minut.
Sigurna sam da tvoj dečko ne želi da se petlja s njim.
Čiko je pravi muškarac.
Ne, neki ljigavi seronja, kojeg si našla u starom smeću.
Iseći će gospodina tatu, na sitne komade.
To je obećanje.
Razbiće ga kao govno.
Slušaj pažljivo.
Pre dvadeset i pet godina,
mladi čovek je sam otišao na skijanje u Alpe.
Dogodila se lavina,
sneg ga je progutao,
i telo mu nikada nije pronađeno.
- Kraj. - Ne, ne kraj. Početak.
Njegov sin... tada je bio još jako mali.
Godine su prolazile,
i kada je odrastao, postao je i on skijaš.
Jednog dana, prošle zime, otišao je sam, da se spusti niz planinu.
Došao je do pola padine
i stao, da pojede ručak kod jedne velike stene.
Dok je vadio sendvič od sira,
Pogledao je dole
i video telo, pod njegovim nogama, smrznuto u ledu...
Sagnuo se da bolje vidi,
i iznenada osetio je, kao da gleda odraz u ogledalu,
da gleda sebe. Tamo je bio, mrtav.
Telo u savršenom stanju, smrznuto u komadu leda.
Potpuno sačuvano.
Spustio se na sve četiri,
pogledao u mrtvo lice,
i shvatio da gleda u svog oca.
I najčudnije je bilo,
da je njegov otac tada, bio mlađi od njega, sada.
Dečak je postao čovek,
i ispalo je da je stariji od oca.
Šta ćeš danas?
Ne znam. Čitati, razmišljati,
nešto crtati, ako budem raspoložen.
Ali većeras ću slaviti. To je sigurno.
Slaviti? Šta?
Rođendan mi je.
Imam sedamnaest godina, već 47 minuta.
Mislim da bih trebao da slavim, što sam dogurao dovde.
Hej, hej. Srećan rođendan.
O, blagi...
I mislila sam, da sam vas prepoznala. Vi ste pisac Pol Bendžamin, zar ne?
Priznajem.
Čekam vašu novu priču da izađe.
Radi li se na nečemu?
Pa,ja...
Kako mu ide, imaće priču, pre kraja leta.
Sjajno.
Izvinjavam se, što je ovako iznenada,
ali gospodin Bendžamin i ja pripremamo malo slavlje većeras,
i bilo bi nam drago, ako bi nam se pridružili.
Je li tako, gospodine Bendžamin?
Da. Bili bi počastvovani.
- A šta je razlog proslave? - Moj rođendan.
A koliko će ljudi biti na toj zabavi?
Ne bih je zvao zabavom.
To je više kao većera, u čast mog rođendana.
I lista gostiju je ograničena.
Do sada... gospodin Bendžamin i ja.
Ako pristanete, bilo bi nas troje.
Aha, vidim. Prijatna većera. Ali nije li utroje malo čudno?
- Kako se ono kaže...Troje je gužva. - Da, svestan sam toga.
Moram da pazim na gospodina Bendžamina, gde god da ide.
Da budem siguran, da ne upadne u nevolju.
A šta si ti, njegov čuvar?
U stvari, ja sam njegov otac.
Svi pretpostavljaju, da sam ja njegov otac.
Što je i logično... jer sam stariji od njega.
Ali činjenica je, da je istina obrnuta.
On je moj otac,
a ja sam njegov sin.
Ogi?
Hej, čoveče, drago mi je da te vidim.
Ovo je Ejpril Li, Ogi. Ejpril, ovo je Ogi Vren.
Kako ste, gospođice Ejpril?
Drago mi je što sam vas upoznao.
A ovo je gospođica Violet Sančez de Jalapeno...
najljući čili, s ove strane Rio Grande.
Nije li tako, mala?
Tako je, Augusto. Ni ti nisi prehladan, mali?
Obožavam ovog lika!
Pa, šta li je tebe dovelo ovamo?
Rođendan mu je, pa se malo zabavljamo.
- Koliko, mali? - 17.
17?
Sećam se...
Kada sam imao 17...
Bio sam prebijeni kučkin sim.
Jesi li i ti? Jedan mali ludi momak?
Definitivno. Tačno tako.
Odlično. Samo nastavi, i jednog dana možda postaneš veliki čovek kao ja.
Da,da,da!
On je veliki čovek, jeste.
- Ćao! - Hej, Ogi, nešto sam razmišljao.
Da li ti treba neko, da ti pomogne u dućanu? Preko leta...
Pomoć preko leta, na šta si mislio?
Mislim na malog. Sigurno će biti dobar kod tebe.
Hej,mali. Interesuje te posao?
Čuo sam od tvoje agencije za zapošljavanje, da tražiš posao u prodaji.
Posao? Sigurno neću odbiti posao.
Dođi u dućan s cigaretama sutra u 10h. Razgovaraćemo, ok?
- Deset sati sutra ujutro. Biću tamo. - Idemo.
- Dužan sam ti. Neću da zaboravim. - Ćao!
To je 1942-a, tačno?
On je u Lenjingradu za vreme opsade. Najgore u ljudskoj istoriji.
Petsto hiljada ljudi je umrlo na jednom mestu,
a tu je i Bahtin, zatvoren u stanu, očekuje da pogine svaki čas.
Ima puno duvana, ali nema papira da ga zamota.
Pa uzima stranice iz knjige, na kojoj radi deset godina
cepa ih i mota cigarete.
- Jedinu kopiju? - Jedinu kopiju!
Mislim... ako misliš da ćeš umreti, šta ti je važnije?
Dobra knjiga ili dobra cigareta?
I tako je motao i dimio, i malo pomalo popušio je svoju knjigu.
Lep pokušaj. Zamalo sam poverovao...
Nijedan pisac ne bi uradio tako nešto. Ne bi?
Ne veruješ mi?
Pokazaću ti. Sve je u ovoj knjizi.
- Šta je to? - Ne znam.
Je li tvoja?
Da, mogla bi da bude.
Hvataj.
Kažeš da uopšte i nije bilo tako.
Nije baš tako. Ima tu više, nego što sam ti ispričao.
Hriste. Nisi video šta se dogodilo... Ispao paket na zemlju
a ti si ga pokupio?
Pokupio sam ga.
I počeo da bežiš?
I počeo da bežim.
Dobro razmišljanje.
To je to. Ja nisam razmišljao. Samo sam to uradio.
Imaš smisla da upadneš u nevolje, je l' da?
Koliko ima?
- Šest hiljada dolara. - Šta?
5.814 dolara, da budem tačan.
Opljačkao si pljačkaše, i sada su ti za petama.
Ukratko.
Da, pa moraš biti lud, da uradiš to što si uradio.
Vrati novac tom Kriperu i reci mu da ti je žao.
Nema šanse. To je sada moj novac.
Neće ti vredeti, kada te Kriper nađe.
Taj novac je cela moja budućnost.
Nastavi tako i nećeš imati budućnost.
17 godina je pakleno vreme da se umre.
To želiš?
Vraćam se za sat vremena.
- Pazi na blagajnu dok me nema, ok? - Naravno. Vidimo se kasnije.
Možda nije legalno, ali teško je videti zločin tamo gde nema žrtve, tačno?
Tako se osećalo i za vreme prohibicije.
Zabranjena zadovoljstva, eh?
- Puno posla, dok me nije bilo? - Malo. Ne previše.
Ovuda, gospodo. Idemo u moju kancelariju, može?
Šta se jebeno ovde događa?!
Pogledaj ovo! Sve je pod vodom!
Jebeno sranje!
- Malom je žao, Ogi. - Da?
Pa i meni je žao.
Trebalo mi je tri godine, da uštedim pet hiljada dolara, i sada nemam ništa.
Ne mogu da platim ni ovo pivo.
A da ne pričam, da mi je kredibilitet uništen.
Shvataš šta govorim?
Moj kredibilitet.
Da, i meni je žao.
Tako, kako mi nikada nije bilo žao.
Klinac ima nešto da ti kaže, Ogi.
Ako mi ima nešto da kaže, zašto mi onda sam ne kaže?
- Ovo je za tebe. - Za mene?
A šta će mi papirnata kesa?
Otvori je.
Šta je ovo, nekakva šala?
Ne, to je pet hiljada dolara.
Ne želim tvoj novac, đubre malo.
Sigurno je i ukraden.
Šta te briga odakle je? Tvoj je.
A zašto bi mi dao novac?
Da dobijem posao natrag.
Ti si glupi, mali seronja, znaš li to?
Nemoj da budeš guzica, Ogi. Pokušava da se iskupi, zar ne vidiš?
- Lud je. - Ne, nije. Ti si.
U pravu si. Nisam mislio da znaš
Nisi mislio da znam?
Piše iznad tebe,
kao... neonska reklama.
Sada reci nešto lepo Rashidu, da mu bude bolje.
Jebi se, mali.
I ti takođe, ti, beli kurvin sine.
Dobro.
Drago mi je da smo to sredili!
G. Bendžamin, Jo?
G. Bendžamin, pretpostavljam.
Imate sigurnosni problem u zgradi, znate li to?
Brava na ulaznim vratima ne valja.
Nije baš dobro u ovakvim vremenima.
Ne možete da znate, kakav se sve ološ smuca po ulicama ovih dana.
Razgovaraću s vlasnikom sutra.
Uradite to.
Ne želite neprijatna iznenađenja, zar ne?
A sa kim imam zadovoljstvo da razgovaram?
Zadovoljstvo?
Ne bih to nazvao zadovoljstvom, smešni čoveče.
Rekao bih, da je to više u prirodi posla.
Nema veze. Ionako znam ko si ti.
- Ti si Kriper, zar ne? - Ko?
Niko ne govori Čarlsu u lice to ime.
- Razumeš? - Da, razumem.
Ti ćeš nam reći gde se održava zabava.
Neću nikakva foliranja o tome.
Tomi, čoveče. Tomi Kol.
Ako se dogodi, dogodi. Ako ne, ne.
Shvataš šta govorim?
Nikada ne znaš šta dolazi sledeće,
Trenutak, kada misliš da znaš je trenutak, kada nemaš pojma.
To se zove paradoks.
Pratiš me?
Da Pratim te, Ogi.
Kada ništa ne znaš, to je kao raj.
Znam šta je to.
Kada umreš,
ideš u raj i sediš s anđelima.
Isuse.
Hej, Ogi. -Hej, Džimi.
Izgledaš užasno,čoveče.
Da nije stigla policija, možda ne bih ni stajao ovde.
Dobro su te sredili.
Prvi put u životu sam držao usta zatvorena.
Nešto se ipak trebalo reći, pretpostavljam.
Ne Džimi, nemoj.
- Boli li? - Naravno da boli. Kako izgleda?
Mislio sam da se možda pretvara.
- Nisi se čuo s Rašidom? - Ni glasa.
Razgovarao sam s njegovom tetkom, pre dva dana.
Ni njoj se nije javio. Postaje malo jezivo.
To bi mogao biti i dobar znak. Možda je otišao.
Ili nije. Nema načina da znamo.
Samo ćeš odustati i otići kući?
Nemam baš mnogo izbora?
Prilično je jasno, da me ne želi u blizini.
Ipak, ne možeš tek tako da je otpišeš.
Šta bih drugo mogla?
Nema više deteta.
Njen život, to je njena stvar.
Biće vremena za decu kasnije, kada odraste.
Samo sanjaj, Ogi.
Biće srećna, ako doživi 19 rođendan.
Ne, ako je ubaciš u program skidanja sa droge.
Nikada je neću na to nagovoriti. Čak i da uspem, to košta.
I to je ono što mi fali. Nemam novca.
- Nije tačno. - Kažeš da lažem?
Kažem ti, da nemam novca. Nemam ni za prokleti auto.
Sećaš se posla, o kojem sam ti pričao?
Pa, uspelo mi je.
Bravo za tebe.
- Ne, bravo za tebe. - Šta?
- Šta je to? - Otvori,da saznaš?
Isuse, Ogi. Tu ima novca.
Pet hiljada dolara.
I to mi daješ?
Sve je tvoje.
- Stvarno,da zadržim? - Stvarno.
Ti si anđeo,Ogi. Anđeo iz raja.
Zajebi to anđeosko sranje. Samo uzmi, Rubi.
Ne cmizdri, ok? Ne podnosim takve ljude.
Izvini, izvini.
- Ima jedna stvar, koju želim da znam. - Bilo šta, Ogi. Samo reci.
Felisiti...
Ona nije moja kćerka?
Ne znam.
Mogla bi biti. Ali opet, i ne bi.
Matematički, postoje šanse 50: 50.
Ti odlučuješ,Ogi.
Kancelarija za nestale osobe. Narednik Fozdik.
Pa, neka me đavo odnese. Pera Zekan je živ.
Hej.
Šta radite ovde u nedelju?
Odlučili smo da odemo na piknik. Ideš s nama?
Uh, da, sigurno. Samo trenutak.
Ja ću ovo da preuzmem!
Hej, mali.
Stvarno su te dobro sredili.
Istraživanje.
Sve smo sredili u dućanu.
Tako da će medicinska pomoć biti oslobođena poreza.
Probaj to da prodaš poreznicima.
Poznaješ ove ljude? Mislio sam da imamo mušterije.
Da, on nas poznaje. Ali dobili ste i mušterije.
Došli smo da donesemo čistu odeću.
U redu je. Stvarno ih poznajem.
- Sajrus Kol. - Ogastus Vren. Poštovanje.
- Ja sam vlasnik ovoga. - Pol Bendžamin.
To je smešno. I on ima isto ime, kao i ti.
Pa, ti i Junior takođe imate isto ime, zar ne?
Da, ali on je moj sin. On je moja krv i meso.
Ali vi imate isto ime, a niste ni približno iste boje.
Tako smo se i sreli.
Mi smo...Mi smo članovi Međunarodnog kluba istih imena.
Verovao ili ne, ima 846 Pol Bendžamina u Americi.
Ali samo u dva okruga u oblasti Nju Jorka.
Zato smo Pol i ja postali tako dobri prijatelji.
Mi smo jedini koji dolaze na sastanke.
Kako sereš, mali.
Zašto ne priznaš čoveku i ne kažeš kako se zoveš?
Momci, šta se događa?
Bolje da pitaš njega.
Daj, Rašide, ispljuni to.
Rašid?
Ponekad.
To bi bilo, kao, njegovo ratno ime.
O čemu to pričaš?
Hajde. Reci mu svoje pravo ime.
Ime na tvojoj krštenici.
Tomas.
Pol. Rašid. Tomas. Koje je?
Tomas.
Hajde, hajde, mali žutokljunac .Ime i prezime .
- Kakve ima veze? - Ako nema veze, zašto ne kažeš?
Hteo sam da mu kažem, ali u svoje vreme.
Nema vremena, osim sadašnjeg, čoveče.
Pa? Slušam te.
Tomas Kol.
Ime mi je Tomas Džeferson Kol.
Ismevaš me?
Ti se to meni rugaš?
Rugaš mi se?
Neću dozvoliti nekom dripcu, da mi se ruga!
Hteo ili ne Sajruse, to mi je ime. Kol, kao tvoje.
Sada ga pitaj, ko mu je majka.
Ovo mi se ne sviđa. Nimalo mi se ne sviđa.
Idi gore. Ja ću da sredim ovo.
Luiza Vejl. Sećaš se nje, Sajrus? Začepi! Začepi gubicu odmah!
Proklet bio. Toga neće biti u mojoj smeni, ti bedna vrećo govana.
Prestani! Ubićeš ga, Sajruse! On ti je sin, do đavola! Sin!
Lažeš! Lažeš!
Ti...
Sajruse?
Ne, hvala.
Hajde. Jednu moju?
Kažem ti, biće još jedan rat.
Oni u Pentagonu će ostati bez posla, ako ne nađu novog neprijatelja.
Za sada imaju ovog Sadama.
Napašće ga sa svime što imaju.
Hej, čoveče, kako ide?
Zdravo, Ogi.
- Dve? - Ne
Jedna.
- Obično su dve. - Znam
Pokušavam da smanjim.
Neko je zabrinut za moje zdravlje.
A-ha.
A kako ide posao, maestro?
Dobro. Ili je bio, do pre nekoliko dana.
Zvali su iz "Nju Jork Tajmsa", i rekli da napišem Božićnu priču.
Kaže da napišem Božićnu priču. Žele da je objave na Božić.
To se traži, čoveče. Novine rekorda.
Imam četiri dana da nešto smislim,
a nemam nikakve ideje.
Znaš li ti nešto o božićnim pričama?
Božićne priče? Naravno,
Znam ih na tone.
- Nešto dobro? - Dobro? Naravno
Zezaš me?
Plati mi ručak prijatelju i ispričaću ti najbolju Božićnu priču, koju si ikada čuo.
I garantujem ti, da je svaka reč istinita.
Pa... Jesi li spreman?
Spreman. Kada i ti.
Pretvorio sam se u uvo.
Sećaš se da si me jednom pitao, kako sam počeo da fotografišem?
Pa, to je priča, kako sam nabavio moj prvi fotoaparat.
U stvari, to je jedini fotoaparat, koji sam ikada imao.
- Pratiš me? - Svaku reč.
Ovo je priča, kako se to dogodilo.
Ok.
Bilo je leto '76, kada sam počeo da radim kod Vinija.
Leto za dvesto-godišnjicu.
Došao je klinac u dućan i počeo da krade stvari.
Stajao je kraj prozora s novinama. Stavljao je časopise pod majicu.
U početku nisam video, ali kada sam video, počeo sam da vičem.
Pobegao je kao zec,
Dok sam i izašao iza blagajne, već je bežao Sedmom Avenijom.
Lovio sam ga pola bloka, i onda odustao.
Nešto mu je ispalo putem.
Kako mi se više nije trčalo, sagnuo sam se da vidim šta je to.
To je bio njegov novčanik.
Nije bilo novca, ali njegova vozačka jeste...
i tri, četiri fotografije.
Mogao sam da pozovem policiju.
Imao sam njegovo ime i adresu s vozačke,
ali bilo mi ga je žao.
Bio je još zbunjeni klinac,
i kada sam pogledao te slike u njegovom novčaniku,
nisam nikako mogao da se ljutim na njega...
Rodžer Gudvin.
Tako se zvao.
Na jednoj od slika, sećam se da je stajao pored svoje majke.
Na drugoj, držao je neki pehar koji je dobio u školi,
smejao se, kao da je dobio Irske kolačiće.
Jednostavno, nisam imao srca.
Siroti klinac iz Bruklina... Nisam imao ništa protiv njega,
i koga je bilo briga zbog nekoliko časopisa?
Pa sam zadržao taj novčanik.
Svaki čas sam mislio da mu ga pošaljem,
ali stalno sam odgađao i nisam ništa uradio.
I tako, dođe Božić.
Ja nemam šta da radim.
Viniju se majka razbolela, žena i on su morali u zadnji čas u Majami.
Tako ja sedim u stanu tog jutra,
sažaljevam sebe,
i ugledam novčanik Rodžera Gudvina, kako leži na polici.
Pomislim, do đavola, zašto da ne uradim jednom nešto lepo,
pa sam obukao kaput i otišao da vratim novčanik...
Adresa je bila iz Bojrum Hila, negde u novogradnji.
Bilo je hladno, i par puta sam se izgubio, tražeći pravu zgradu.
Sve mi je bilo isto,
i vrteo sam se u krug.
Konačno sam našao stan koji sam tražio i pozvonio sam...
Ništa se nije događalo.
Pretpostavljao sam da nema nikoga, ali sam još jednom pozvonio.
Malo sam pričekao, i kada sam već hteo da odustanem,
čuo sam kako se neko približava vratima.
Glas starije žene pita, "Ko je?",
Ja kažem da tražim Rodžera Gudvina.
"Jesi li to ti, Rodžer?" kaže,
i onda otključa oko 15 brava...
Imala je oko 80, možda i 90 godina,
i prvo što sam primetio... bila je slepa.
"Znala sam da ćeš doći Rodžer", kaže ona.
"Znala sam da nećeš zaboraviti svoju baku Etel za Božić."
I onda je pružila ruke, da me zagrli.
Nisam imao puno vremena da razmišljam.
Pre nego što sam shvatio šta se događa, iz usta mi je izletelo.
"Tako je bako Etel", kažem. "Došao sam da te vidim za Božić."
Nemoj me pitati, zašto sam to uradio. Nemam pojma.
Odjednom me ta starica grli i ja grlim nju.
Bilo je kao igra, koju smo oboje odlučili da odigramo...
bez dogovaranja o pravilima.
Znala je ona, da ja nisam njen unuk.
Bila je stara, ali ne toliko,
da nije mogla razlikovati stranca od svoje krvi i mesa.
Ali bila je srećna,da se pretvara.
Kako ja nisam imao ništa da radim, bio sam s njom...
Ušao sam u stan i proveo ceo dan sa njom.
Svaki put kada bi me pitala kako sam, lagao bi.
Rekao sam joj da sam našao posao, da ću da se ženim.
Ispričao sam sto lepih priča, a ona se pravila kao da sve veruje.
"To je dobro, Rodžer", rekla bi, klimala glavom i smešila se.
"Znala sam da ćeš uspeti"...
Posle nekog vremena sam ogladneo.
Nije bilo mnogo hrane u kući,
pa sam otišao u prodavnicu i nakupovao brdo stvari.
Pečenu piletinu, supu od povrća, salatu od krompira.
Sve i svašta.
Ethel je imala nekoliko boca vina spremljenih u sobi,
i tako smo oboje imali pristojnu Božićnu većeru...
Oboje smo bili pripiti od vina, toga se sećam.
Posle jela, otišli smo u dnevnu sobu
i seli u udobnije fotelje...
Morao sam da pišam, pa sam se izvinio i otišao u toalet, niz hodnik.
I tada su se stvari promenile.
Bilo je sve čudno, sve to, kao Ethelin unuk,
ali ono što sam tada uradio, bilo je ludo,
i nikada sebi to nisam oprostio...
Ušao sam u toalet,
i stao kod zida, pored tuš kabine,
i tamo je bila gomila od 6 ili 7 fotoaparata.
Novi novcati, 35-milimetarski fotoaparati,
još uvek u kutijama.
Nikada u životu nisam slikao,
još manje nešto ukrao,
ali onog trenutka, kada sam video te aparate u toaletu,
odlučio sam da želim jedan za sebe.
Eto,tek tako.
Bez razmišljanja, uzeo sam jedan
i otišao u sobu...
Nije me bilo oko tri minuta, ali za to vreme,
baka Etel je zaspala.
Previše vina, pretpostavljam.
Otišao sam u kuhinju da operem sudove,
a ona je spavala sve vreme, hrkala kao beba.
Nije bilo smisla da je budim, pa sam odlučio da odem.
Nisam joj mogao ni napisati da sam otišao, jer je bila slepa,
pa sam samo otišao.
Stavio sam unukov novčanik na sto,
uzeo fotoaparat, i otišao iz stana...
I to je kraj priče.
Jesi li ikada opet otišao do nje?
Jednom, oko tri ili četiri meseca kasnije.
Bilo mi je krivo što sam ukrao aparat, a da ga nisam ni koristio.
Konačno sam se odlučio da ga vratim, ali baka Etel više nije bila tamo.
Neko drugi se uselio u stan, i nije znao gde je.
Verovatno je umrla.
Da,
verovatno.
Što znači da je zadnji Božić provela sa tobom.
Izgleda da je tako. Nikada to nisam gledao na taj način.
To je bilo dobro delo, Ogi. Bilo je to lepo od tebe.
Lagao sam je, ukrao od nje. Ne znam kakvo je to dobro delo
Usrećio si je.
A taj fotoaparat je bio ukraden.
Ta osoba od koje si ga uzeo, nije ga zaradio.
Sve za umetnost, eh, Pol?
Ne bih to tako rekao... Koristio si fotoaparat u dobre svrhe.
A ti imaš svoju Božićnu priču.
Da, tako izgleda.
Sranje je veliki talent, Ogi.
Da bi se napravila dobra priča, moraš stisneš prave dugmiće.
Rekao bih da si došao među majstore.
Kako to misliš?
Mislim...
To je dobra priča.
Sranje. Ako ne možeš da podeliš tajne sa svojim prijateljima,
kakav si to onda prijatelj?
Upravo tako.
Onda život, ne bi ni bio vredan življenja, zar ne?
♪Slepi miševi su u zvoniku♪
♪ Zrno je u pesku♪
♪Gde su ruke koje su me držale♪
♪i obećale mi ljubav♪
♪I to je tako tužan stari osećaj♪
♪Polja su meka i zelena♪
♪To je uspomena koju kradem♪
♪Ali ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪Dao sam zlatno obećanje♪
♪Da se nikad nećemo rastati♪
♪Svojoj ljubavi dao sam broš♪
♪A onda sam joj slomio srce♪
♪I to je tako tužan stari osećaj♪
♪Polja su meka i zelena♪
♪To je uspomena koju kradem♪
♪Ali ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪Dok smo trčali kroz groblje♪
♪Smejali smo se, moji prijatelji i ja♪
♪zakleli smo se da budemo zajedno♪
♪Do dana kad umremo♪
♪I to je tako tužnan stari osećaj♪
♪Polja su meka i zelena♪
♪To je uspomena koju kradem♪
♪Ali ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪I to je tako tužnan stari osećaj♪
♪Polja su meka i zelena♪
♪To je uspomena koju kradem♪
♪Ali ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪I to je tako tužan stari osećaj♪
♪Sva polja su meka i zelena♪
♪To je uspomena koju kradem♪
♪Ali ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪Kada sanjaš♪
♪Ti si nevin kada sanjaš♪
♪Dao sam zlatno obećanje♪
♪Da se nikada nećemo rastati♪
♪Svojoj ljubavi dao sam broš ♪
♪A onda sam joj slomio srce ♪
♪I to je tako tužan stari osećaj ♪
♪Oh, polja su meka i zelena ♪
♪To je uspomena koju kradem ♪
♪Ali ti si nevin kada sanjaš ♪
♪ Kada sanjaš ♪
♪Ti si nevin kada sanjaš ♪
♪Kada sanjaš ♪
♪ Ti si nevin kada sanjaš ♪
♪prevod,obrada i adaptacija: TATILY♪